Zalán  Tibor
Azután megdöglünk

Szereplők:
IL, akinek ezüst dominója van 
AL, akinek nincs ezüst dominója 
ILA, a bomba nő
KALAPOS FÉRFI

1. jelenet
A játéktéren mindössze két pad és egy asztal van, utóbbi lapján szétszórt dominók. A háttérben épületforma, de arra alig emlékeztető létesítmény – inkább díszletnek, mint épületromnak tűnjék. Bejáratát elrongyolódott pokróc takarja, az ablakon átlátszó, viszonylag jó állapotban levő egyszerű fehér függöny. A földön két ember fekszik. Horkolnak. A gyülekező nézők zajára az egyik felriad.
EGYIK A fenébe Már aludni sem hagyják az embert?! Mi ez itt, átjáróház? Ingyencirkusz? Bolondokháza? Mi dolguk itt ezeknek? (Belerúg a másikba.) Tűnjenek el, de gyorsan, szólj nekik te is! (Ismét belerúg.)
MÁSIK Mi történt? Történt valami?
EGYIK (valamelyest megnyugodva) Semmi, csak felriadtam. Mintha emberek lennének itt. Sok ember, itt, körülölöttem. Majdnem, hogy nagyon sok ember.
MÁSIK Nevetséges. Nincs itt senki. (Alaposan körülnéz.) Mondom, senki. Csak a levegő vesz bennünket körül, az van tele árnyakkal. Telis-tele. Mozognak, zajonganak, rajzanak ezek az árnyak, de nyugodj meg, ők nem léteznek, hiszen tudod Rajtunk kívül két ember létezhetik még, de ők most nincsenek jelen. (Csak most megy el a nézőtéri fény.)
EGYIK (teljesen megnyugszik) Igaz. Játsszunk!
MÁSIK Ha már felébredtünk, miért ne játszanánk? Igaz? 
EGYIK Igaz is, miért ne. Ha már felébredtünk.
(Az asztalhoz ülnek, rakosgatják a dominókat.)
MÁSIK Add ide kicsit, kérlek!
EGYIK Mit adjak oda?
MÁSIK Nem fogom a számba venni. Csak simogatom.
EGYIK Mit?
MÁSIK Ha nem adod de add! Ha akarod, hozzá sem fogok nyúlni. Kérlek!
EGYIK Ja? Nem lehet.
MÁSIK Miért?
EGYIK Mert az enyém. Tulajdonom. Személyes.
MÁSIK Nem akarom elvenni. Tudom, hogy a tiéd.
EGYIK Ismerlek. A múltkor is, amikor aludtam, kiloptad a zsebemből. Azt hiszed, nem vettem észre? Én álmomban is mindent észreveszek. Tudod, nem? Kiloptad, és a szádba vetted. Ragadt a nyáladtól, amikor felébredtem Undorító volt,
MÁSIK De nem haraptam meg! Csak a fogaim között tartogattam. Puhám, mint macska a kölykét.
EGYIK Igaz.
MÁSIK Csak fél percre add ide!
EGYIK Fél percre? Mit jelent az, hogy fél percre? Vigyázz te az idővel, az idő csalfa asszony. Fél perc akár egy emberöltővel felérhet. Annyi időre semmiképpen sem adhatom oda.
MÁSIK Miért mondod ezt?
EGYIK (a dominókra mutat.) Mit gatyázol? Boríts föl végre egyet!
MÁSIK És mondd, tényleg egyetlenegy van belőle a világon?
EGYIK Azt hiszem, igen. Ha mégis lenne másik, akkor az csakis hamisítvány lenne. Ennek a másolata. De erről nekem tudnom kéne. Azt hiszem világos. Nem?
MÁSIK Nekem is lehetne másolatom? 
EGYIK Neked is. De mit kezdenél vele? 
MÁSIK Fél percre a számba venném. Nem harapnám meg 
EGYIK Szóval bevallod, hogy a szádba akartad venni? 
MÁSIK Nem, nem akartam a számba venni.
EGYIK Na, figyelj ide! Amikor én ezt a királylánytól kaptam 
MÁSIK Tudom, ezt már mesélted,
EGYIK El akarom mesélni megint. 
MÁSIK Nem akarom, hogy újra elmeséld! 
EGYIK Jó, akkor játsszunk!
(Némán, teljes odaadással játszanak.) 
MÁSIK Mit akartál mesélni? 
EGYIK Semmit.
MÁSIK Szeretném, ha elmesélnéd, hogy amikor a királylánytól megkaptad
EGYIK Hagyjuk! Azt már sokszor meséltem neked. 
EGYIK Akarod, hogy odaadjam?
MÁSIK Nem akarom.
EGYIK A szádba vehetnéd. Fél percre.
MÁSIK Nem akarom a számba venni. Játszani akarok. (Dominóznak.)
MÁSIK Vedd elő! 
EGYIK Nem. 
MÁSIK Csak fél percre.
EGYIK Fél perc az egy emberöltő.
MÁSIK Akkor ne játsszunk, hátha nem tudjuk befejezni a partit életünkben.
EGYIK Igazad van. Ne játsszunk! (Abbahagyják a dominózást.)
EGYIK Nekem van egy ezüst dominóm. 
MÁSIK (mellé áll) Nekem nincs ezüst dominóm.
AKINEK EZÜST DOMINÓJA VAN Akarod, hogy megmutassam?
AKINEK NINCS EZÜST DOMINÓJA Talán a számba venném
AKINEK EZÜST DOMINÓJA VAN Nem baj, csak ne harapd meg!
AKINEK NINCS EZÜST DOMINÓJA Nem fogom megharapni, ígérem. 
(Egyik előveszi az ezüst dominót, Másik szájába dugja.)
AKINEK NINCS EZÜST DOMINÓJA (szájában a dominóval) Köszönöm, Il.
IL Jól van, Al, csak meg ne harapd! 
AL Hogyan tettél szert rá?
IL A királylánytól a királylány, akitől kaptam 
AL Ezt már mesélted, Il.
IL (kitépi Al szájából a dominót) Dögölj meg, Al! Tudod, mit? Dögölj meg! (Elteszi.)
AL Durva vagy, tudod? Abban a társaságban, ahol én 
IL Milyen társaságban?
AL Hát abban.
IL Ja? Abban persze más. De most ebben vagy. 
AL Tudom, Il, csak bánt egy kicsit a dolog. 
IL Mi bánt?
AL Reggel elveszítettem a kesztyűmet. 
IL Most milyen napszak van?
AL (az eget kémleli) Azt hiszem, hajnal van. A Nap még nem jött fel az égre, de az a piros folt ott biztosan az lesz. Kikel a kicsike az ágyából
IL Keleten?
AL Nem tudom. Lehet, hogy Keleten. Róza ablaka nézett Keletre. Amikor felébredtünk, s kinéztünk az ablakon, az ég alján többnyire egy nagy piros foltot láttunk. Róza azt mondta, emlékszem
IL Emlékszel. Érdekes, én nem emlékszem. 
AL Mert te nem voltál ott, Il.
IL Akkor én hol voltam?
AL Nem tudom, hogy hol voltál. Az éjjeliszekrényen állt egy óra. 
IL Az óra kegyetlen műszer, AL.
AL Igen, mert nem akart megállni akkor sem, amikor Róza 
IL És te mit tettél vele, Al?
AL Megráztam, hogy megálljon. 
IL És megállt?
AL Megállt.
IL Az éjjeliszekrényen?
AL Ott. Az éjjeliszekrényen. Kicsit meg is ütöttem. Elrepedt az üvege.
IL El kellett volna hoznod magaddal. 
AL Miért?
IL Nem tudom. Ha már megállt, akkor nem zavart volna a ketyegése bennünket.
AL Elmenjek érte?
IL Igen, hozd el nekünk az órát!
AL (tétován elindul, majd megáll) Izé
IL Mi van?	
AL Már elfelejtettem.
IL Mit felejtettél el?
AL Az utat. Azt felejtettem el. 
IL Akkor jobb, ha itt maradsz. 
AL De emlékszem az órára. Az órára – emlékszem. 
IL Majd elfelejted azt is.
AL És akkor mi lesz?
IL Nem tudom, hogy akkor mi lesz. Talán megint elkezd ketyegni
AL Nem akarom elfelejteni!
IL Jó.
AL Meséld el a királylányosat, amikor neked adta a dominót, az ezüst dominót! Meséld el, Il, kérlek!
IL Most nincs kedvem hozzá. Unalmas alak vagy. Tudod? 
AL Tudom. De azért elmesélhetnéd egyszer.
IL Kopj le!
AL Megnézem, hány óra van.
(Al egy előre berajzolt, rovátkákkal felosztott krétakörbe áll. Nézi az árnyékát. )
AL Huszonöt óra van, Il.
IL Az a legszebb idő. Fújjuk ki az orrunkat. (Kifújják.) Fűzzük ki a cipőnket! (Kifűzik.) Kiáltsunk egy jó nagyot! (Artikulátlanul üvöltenek, a zajra bejön a bomba nő.)
BOMBA NŐ Hát ti mit ordítoztok itt?
AL Szervusz, Ila, mi nem ordítozunk, ha nem tudnád. 
ILA Úgy hallottam
IL Rosszul hallottad. Valóban csak az történhetett, hogy rosszul hallottad. Igen, Ila, bizonyára rosszul hallottad.
ILA (tanácstalanul álldogál. Kezét néhányszor végighúzza nem mindennapi mellein. A mély dekoltázs erősen foglalkoztatja mindkét férfi tekintetét.) Ha nem ordítoztok, akkor mit csináltok?
IL Nem dominózunk. Pontosabban, nemdominózunk.
ILA Aha! És miért nem dominóztok? Akarom mondani, miért nemdominóztok?
AL Mert Il azt mondta nekem, amikor arra kértem, hogy nem is, amikor Róza órájáról volt
IL Nem, Al, tévedsz. Azért nem dominózunk, mert szabadok vagyunk.
ILA Hogy tetszik az új ruhám? Képzeljétek
IL Most kíváncsi vagy arra, hogy miért nem dominózunk, vagy nem vagy kíváncsi? Mert ha kíváncsi vagy, akkor fogd be a rúzsos pofádat, ha meg nem vagy kíváncsi, akkor menj a
AL Il, a hölgyekkel szemben ezt a hangnemet nem túl illendő talán.
IL Nem túl illendő? Te itt nem vagy senki, úgyhogy jobb, ha szintén befogod a pofádat, fiacskám. Jó? Na, Ila, érdekel vagy nem, hogy miért nem dominózunk?
ILA Ideges vagy, Il. Persze hogy érdeked. Hogyne érdekelne. Fantasztikusan izgat, hogy miért nem dominóztok.
IL Minket meg te izgatsz, Ila. Igaz, Al? (Röhög.)
AL Roppantul izgatsz minket. Ila. Különösen ez a nagy kivágás Majdnem kiesik az új ruhádból az a hatalmas csöcsöd. (Fetrengenek a röhögéstől.)
IL Al, ilyet se illik mondani egy egy hölgynek, na. 
ILA Mindig hülyéskedtek
IL I-la-be-rek-fa-ra-ke-rek be-le-fé-regy-hat-mé-te-res 
ILA (mostanra feltűnik, hogy időnként erős tájszólással beszél ) Eriggy mán, no! Mindig malackodol. Ahelyett hogy vennél nekem egy rendes ruhát.
IL Megmondanád, drágaságom, hogy hol vegyek? Tuti, hogy rögtön kapsz tőlem egy kék nagyestélyit, mályvaszín bugyival, zöld harisnyával, hófehér menyasszonyi cipővel együtt. Melltartó, gondolom, nem kell. A nélkül is úgy állnak, de úgy állnak, s már úgy állok én is, de úgy ám már (Mutatja.)

ILA Mindig az kőne. A franc se bírja azt a te rettenetes gerincedet folyton
IL Talán nem örülsz, Ila?
ILA De de
IL Talán nem jó neked, Ila?
ILA De de
IL Talán rosszul csinálom, Ila?
ILA Nem nem elrontottad, te marha. 
IL Mit rontottam el?
ILA Arra, hogy rosszul csinálom, nem lehet azt válaszolni, hogy de de eriggy mán, te marha!
AL Il nem marha.
IL Te viszont igen. Fogd be a pofádat! Ila, megpróbáljuk még egyszer. Kezdem. Nem örülsz, Ila?
ILA De de
IL Talán nem jó neked Ila? 
ILA De de
IL Talán rossz vagyok az ágyban? 
ILA (tanácstalanul topog) Izé.
IL Válaszolj rendesen, te süket!
ILA Megint elrontottad. Itt mindig elrontod.
AL Majd én nem rontom el. Próbáld meg velem, csak egyszer! 
ILA Veled nem játszom. Veled nem.
AL Én nem rontanám el. Kérdezz csak!
IL Ne erőlködj, Al! Nem fog veled játszani. Ila, takarodj a francba! Dominózzunk, Al!
Al Jó Il, dominózzunk.
ILA Mi az, már nem vagytok szabadok? 
IL De igen. Szabadok vagyunk
IL Az előbb azt mondtad, azért nem dominóztok, mert szabadok vagytok.
IL Na, persze. Most meg azért dominózunk, mert szabadok vagyunk. 
ILA Ezt	 nem értem.
AL Ezt most én sem értem.
IL Pedig egyszerű. Ha kíváncsiak vagytok rá
ILA Ez a dekoltázs Képzeljétek, amikor felvettem, s először odaálltam az ablak elé ahogy tükröződött az üveg még magam is olyan izgalomba jöttem a látványtól, de képzeljétek el, olyanba persze ti azt el sem tudjátok képzelni. Nem tudtok ti semmit sem
AL (toporzékol) Mutasd meg neki, mutasd meg neki mutasd meg, Il, hogy mi mindent tudunk!
ILA Miért nem te mutatod meg jómadár? Megmondjam? Azért, mert abban a rohadt kombinátban
AL (ráveti magát Ilára, leteperi a földre) Segíts, Il, segíts behúzni a házba! Azután mutasd meg neki, hogy mit tudunk! Gyere, Il, segíts, húzzuk be a házba! Ott majd megmutatjuk ennek a kis dögnek, hogy mit tudunk! Igaz, Il, megmutatjuk! (Dulakodnak, behúzzák a nőt a házba. Al megállás nélkül kiabál, teljesen eksztázisban van.) Ne ellenkezz, te dög! Segíts már, Il, a szentségét, segíts! Na, végre. A szoknyáját hagyjam? A szoknyáját azt hagyom. Ne rugdoss, te kis rohadék! Mindjárt, Il, ne légy türelmetlen, azonnal, azonnal! Készen is van. Ess neki a pimasz dögnek! Ess neki! (A felsőtestén lemeztelenített Ilát félig kilógatják az ablakpárkányon, Il hátulról rátapad, heves párzó mozdulatokat végez. A nő feje előrelóg, mintha nem lenne benne élet. A jelenetnek inkább visszataszító a hatása, mint erotikus.) Gyerünk, Il ne kíméld, mutasd meg neki, hogy mit tudunk mi ketten! Mutasd meg az átkozottnak!
IL Tűnj el innen, te barom! Ne zavarj
AL (otthagyja őket, kijön a házból. Az asztalhoz lopakodik, fölkapja az ezüst dominót, és a szájába veszi. Elmélyülten rágja, csurog a nyála. Nem törli le.) Végre, végre. Van élet a földön. S az élet szép. Ezek az elmélyült pillanatok, ezek szépek. Kár, hogy nincs nekem is ezüst dominóm. Persze, ha lenne, nem is izgatna fel ennyire. Akkor bármikor rághatnám kedvemre. Abban viszont, talán, nem lenne élvezet. Merthogy kockázat sem lenne. Hát így vagyunk. Az a jó, ami rossz. Az az értékes, ami nincs. Érdekes. Mintha megint fogna az agyam. Mintha megint kezdenék megbölcsülni. Jaj, csak el ne múljék ez az állapot! Nézzük csak! A világ szép. Szép, mert vannak benne fák, és a fák szépek. A világ nagy. Nagy, mert a csillagok nagyok, de a csillagok láthatóan kicsik, s a nagy csillagok azért kicsik, mert messze vannak, s ha a világ nem lenne nagy, akkor a csillagok sem lehetnének kicsik. A világ illatos. Illatos, mert vannak benne virágok, és a virágok illatosak, tehát illatos a világ az illatos virágoktól Hé, Il, Il, tudok gondolkodni!
IL (kijön a házból, hanyagul, de nem tüntetően gombolkozik) Ne áltasd magad, Al! Te azelőtt is buta voltál. Gondolkodni annyi ésszel, amennyi neked van, nem lehet. Talán emlékeztél. Az emlékezethez nem kell ész.
AL Nem emlékeztem. Nincs mire emlékezzek. Gondolkodtam. Megoldottam a világ problémáját
IL A világ már megoldotta a problémáját nélküled, Al, a te segítséged és kérdezésed nélkül. Nemdebár?
AL Ugye, te nem bántani akarsz engem?
IL Ugyan, Al, ugyan, Csak nem képzeled? Ki a franc akarna téged bántani? A franc sem akarna téged bántani. (Ila támolyog ki a házból, arca meggyötört, a blúza szakadt.) Na, mi van, szépségem? Na, mi van? 
(Kakaskodva elállja az útját.)
ILA Rosszul vagyok, Csúnyán elbántatok velem. De ezt még megkeserülitek, mind a ketten. Különösen te, meglásd. (Alra mutat.)
AL Különösen én? Hogyhogy én? Hát nem is én hozzád sem nyúltam, Ila.
ILA Mégis téged gyűlöllek, nem ezt!
IL Nem őt, fiacskám. Úgy kell mondani, nem őt. Emberek vagyunk, gyönyörűségem, nem állatok.
ILA Emberek? Ti már nem vagytok emberek. Ti sosem voltatok emberek. Akkor sem. A kombinátban
AL Ne gyűlölködj, Ila, csak azt kaptad, amit megérdemeltél. Sem többet, sem kevesebbet. Szeretnénk, ha szeretnél bennünket!
IL Ülj le, Ila, szeretnék valamit elmesélni nektek. 
AL A vámpíros lesz, a vámpíros!
IL Nem az lesz. Te is figyelsz rám, Al? Figyelj! 
ILA Jön a kalapos. Ez meg mit akar? (A kalapos lehajtott fejjel megy oda hozzájuk. Nem szól, az arcát nem látjuk. Nekünk háttal áll.)
IL Mit akarsz itt? Eredj innen, nem hívtunk! Hallod? Menj! Menj innen! (Vicsorít, körbe-körbejárja a kalapost, látszik, hogy ugrásra kész bármelyik pillanatban.) Elmenj innen, hallod? Nincs közöttünk keresnivalód. Takarodj! Nem adunk enni. Nem adunk a vizünkből. Semmit se kapsz. Mit bámulsz? Hordd el magad! (Oldalba rúgja a kalapost. Az nem mozdul.) 
AL Üssed, IL, üss abba a rohadt pofájába egy nagyot!
IL (öklét rázva ugrál a kalapos előtt) Hallod, mit mondott? Hallottad a barátomat? Belevágok a pofádba, akarod? Véresre verem a pofádat. Hallod? (Az arcába üt a mozdulatlanul ácsorgó kalaposnak.) Kellett ez neked? Kellett, vagy nem kellett? Elmész már? Leszaggatom azt a rohadt vesédet (Ordít, miközben csépeli.)
ILA Ne bántsd! Látod, hogy nem védekezik. Nem akarhat rosszat. 
AL És ha kés van nála? Vagy pisztoly? Vagy
IL Ha akar valamit, miért nem mondja? (Folytatja az ugrálást.) Na, miért nem mondod, ha akarsz valamit? Kiszedem a nyelvedet, s megnézem, mit tartogatsz alatta
(A kalapos sarkon fordul, s lassan kicsoszog.)
AL Na, végre! Szerencséje, hogy elhúzta a belét.
IL Valakire emlékeztetett. Valamikor találkoztam én már ővele. Valahol, valamikor.
ILA (lekuporodik a férfi lábához, alázatosan bámulja) Mesélni akartál, IL. 
IL Valóban. Mesélni akarok. Neked akarok mesélni, Ila. Merthogy olyan jó voltál hozzám az imént. Meg akarom hálálni. Van egy történetem. Ha akarod, elmondom.
AL Mondd, hallgatunk.
IL Téged nem kérdezett senki. Na, Ila, mondjam a történetet? 
ILA Mondd! Mondd nyugodtan.
AL Igaz történet lesz vagy kitalált?
IL Minden történet igaz, Al, és minden történet egyben kitalált is. Nem tudom, mit kérdezel.
ILA Azt kérdezi, hogy megtörtént-e veled, Il. Amit elmesélsz, az, megtörtént-e veled?
IL Nem mindegy? Mit változtat az a történeten, ha nem velem? Rosszabb lesz? Jobb lesz? Egyáltalán
ILA Ha nem igazat mondasz, akkor hazudsz. Aki pedig hazudik, az
IL Azzal mi van? Azzal mi lesz? Nagyokos! Mondjam, vagy ne mondjam?
ILA Mondd, de vigyázz, úgy mondd, hogy el is higgyük! Nekünk nagy szükségünk van arra, hogy igaz, szép beszédet halljunk.
AL Mi olyan rosszul élünk
ILA Mi nagyon szerencsétlenek vagyunk 
AL Mi magunkra vagyunk hagyva
ILA Mi el vagyunk veszve.
IL (a színpad előterébe tántorog. A semmibe mered, mintha látná is, amit mond, arca el-eltorzul.) A partom két fa állott, egymástól körülbelül ugyanolyan távolságra. A nap elvakított, sistergett, zenélt a levegő, a homok, a tenger. Én a hajó orrában álltam, kezemet védekezően a fejem fölé emeltem. – Itt kössünk ki! – szólalt meg a hátam mögött John Bergston, a fedélzetmester. – Nem válaszoltam. Az erdő egészen fent kezdődött csak el, zöld, ijesztő masszának látszott a hajóról. – Most kössünk ki! – utasított ismét John Bergston. – A fák közül ekkor egy furcsa állat jött elő, két lábon járt, súlyos szárnyait – melyek szürkén lógtak le a földig – lustán himbálva szőrös teste mellett; oroszlánfejét pedig ránk emelte, szimatolt. – Miért itt? – kérdeztem halkan. – John Bergston nem válaszolt. Az állat megállt két fa között, s kaparni kezdte a homokot. – Miért éppen most? – kérdeztem ismét. – John Bergston erre sem válaszolt. Az állat megállt a két fa között persze, ezt már mondtam az állat, igen, ez az, az állat talált valamit a homokban, mert láthatóan izgalomba jött. Hörgése felhallatszott a hajóra. John Bergston kését a torkomhoz szorította. – Fordulj meg! – parancsolta türelmetlenül.– Az állat egy nehéz, szürkészöld tárgyat ásott elő a homokból, szaglászta, körbe-körbejárta. – Miért kell megfordulnom? – kérdeztem John Bergstont. –Az állat húzni kezdte a nehéz tárgyat, húzta lefelé a parton, hosszú árkot hagyva maga után a homokban. – Hogy szemből öljelek meg – mondta nyugodtan John Bergston. – Megfordultam. Hallottam, hogy mögöttem sírni kezd az állat, féktelenül sírt, egészen kétségbeesetten, mint az emberek szoktak. John Bergstont úgy lőttem le, mint a kutyát. Vakkantani se volt ideje, mellbe trafáltam, arcán rémület és meglepetés látszott, majd elvágódott a mocskos padlón. Nem rángatózott sokáig, hamar kimúlt. Halálában is görcsösen markolta az átkozott kését (Elhallgat, verejtékét törli.) 
AL Azután mi történt?
IL Azután? Azután szárnysuhogtatást hallottam, megfordultam, és láttam, hogy az állat felemelkedik, karmai között viszi fel a magasba azt a valamit, amit kiásott és keservesen megsiratott.
AL Mi volt az, Il, amit magával vitt a magasba?
1L Nem tudom, Al, de azt hiszem, egy felpuffadt, meztelen női hulla volt.
ILA Ó! Mondd tovább!
1L Nincs tovább. John Bergstont levittem a partra, s elhantoltam ugyanabba a gödörbe, melyből az előbb azt a másikat kiásta az állat. 
AL Mit gondolsz, angyal volt?
IL Ki volt angyal?
AL Hát az állat, hogy az angyal volt-e
IL Nem tudom. Meglehet. Lehet az is. Hogy az volt. Mit tudom én
AL Mert ha angyal volt, akkor eljön majd John Bergstonért is a partra, hogy elsirassa, s felvigye magával a magasba.
IL Meglehet, hogy eljön. Nem is tudom mit tudom én 
ILA És nem lőttél rá?
IL Nem lőttem. Azt hiszem, nem lőttem. Az angyalokra nem lehet rálőni, Ila. Az angyalokra nem.
AL Játszunk?
IL Te következel.
ILA Ne játsszatok! Én nagyon félek. Halljátok?
AL Mi is félünk, Ila, örökké félünk. Mit gondolsz, miért játszunk megállás nélkül? 
ILA John Bergston tehát?

(A szín elsötétül.)

2. jelenet
Ugyanaz a színhely. Il, Al és Ila a földön fekszik, békésen hortyog. A kalapos jön. Megint nem látjuk az arcát. Minden alvóhoz odalép, végigsimít az arcukon. Azok megrándulnak, forgolódnak de még nem ébrednek fel. Amikor Il fölé hajol, zsebéből kést húz elő. Kétszer a szíve fölé döf, de jól láthatóan csak a levegőben imitálja a szúrást. Il felordít, rángatózik, felébred.
IL (a menekülő kalapos után bámul.  Álmosan törülgeti a szemét.) Ez meg mit keresett itt megint? Gyanús alak. Legközelebb ellátom a baját. (Hanyatt dől, úgy folytatja.) Pokoli rosszat álmodtam. Álmomban egy hosszú késsel kétszer átszúrta valaki a szívemet. Pfuj! Mint a disznót, úgy meglékelt. Én meg visítottam. Sugárban fröcskölt a vérem, rettenetesen nagy sugárban, iszonyatos sugár volt, a végén már az ég is tiszta vér volt. Honnan volt bennem annyi vér, tudja a fene. De hogy rengeteg fölment az égbe, az biztos. Én meg egyre	gyengébb lettem, nem volt erőm megmozdulni, megmozdulni megmozdulni megszólalni. Kár, hogy nem emlékszem a rohadékra, aki ilyen keményen megmészárolt. (Előrehajol, fülel.) Ejha! Mintha mások is lennének itt. Mocorognak, köhécselnek Biztosan csak képzelődöm (Feltápászkodik.) Hé, Al, kelj csak fel! (Belerúg.) Ila, te is kelj fel! (Őt is oldalba rúgja.) Mintha emberek mocorognának itt. Látjátok őket ti is?
AL Nem látok semmit, Il. Képzelődsz.
ILA Tudhatnád, hogy senki sem lehet itt. Csak mi létezünk, meg a kalapos, mióta a kombinát
IL Akkor meg kik ezek? Itt
AL Árnyékok. A létezés árnyékai, barátom. Sem a testük, sem a lelkük nem az övéké. Honnan is lenne az árnyékoknak teste, főleg lelke? Azt mondd meg, honnan! Eltűnnek a sötétben is, a túlságosan erős fényben is. Hagyd őket, Il, ne izgasd magadat miattuk. Ők – nincsenek. 
(Elmegy a nézőtéri fény.)
IL A kalapos járt itt az előbb. Amíg aludtunk. Nem tetszik nekem, hogy idejár.
AL Azt álmodtam, hogy valaki megsimogatta az arcomat. Lágyan és szelíden, mint Róza a fehér spalettás házban mint Róza a fehér 
ILA Én meg azt álmodtam, hogy valaki megsimogatta a mellemet. Férfi keze volt, de nem hímé, Szelíd volt, csöppet sem erőszakos. Ilyen lehet az, amikor szerelmes férfi húzza végig a kezét a szeretője mellén a kielégülése után
IL Nem kell ez a zöld duma, Ila. Eredj, keress valahol tiszta vizet, hogy megmosakodhass, és jó szagod legyen! Arra vágyom, Ila, hogy jó szagod legyen, Addig mi dominózunk Allal.
ILA Szeretném, ha velem is foglalkoznátok! Ha nem küldenétek el örökké magatoktól, Én is tudnék esetleg dominózni emlékszem, gyermekkoromban
IL Tévedsz, Ila, nem emlékszel. Gyermekkorodban sem volt sehogy. Nem is volt gyermekkorod. Ha nem akarom, hogy legyél, úgy nem is vagy. Megértetted? Az egyetlen létező realitás ez az ezüst dominó. Világos? Ne próbálkozz máskor ilyen marhasággal! Semmi értelme. Hát nem elég mozgalmas minálunk? Ha unatkozol, takaríts ki, bontsd le és építsd fel újra a házat! De az is elég, ha kimosod a gatyáinkat. (Dühösen hadonászik.) Semmi trükk, cica, cicuska, te kis vadmacska, te, te... (Hörren, Ilára vetné magát, de a nő kisiklik az öleléséből, és elmenekül. Mindezt komolyan csinálják, fojtott indulattal.)
AL Nem fogsz velünk játszani, vedd tudomásul. Még csak az kellene! No hiszen! Hogy megbontsuk a mi jól kialakult rendünket. Miattad bontsuk meg, éppen miattad? Elment az eszed, vagy mi van? Arra akarsz kényszeríteni, hogy durva legyek? Ne aggódj, nem kell kétszer mondanod! Hanem, azután magadra vess, ha
IL Nem zavar, hogy Ila régen elment? 
AL Tudom.
IL Akkor kinek beszélsz, te együgyű? 
AL Neked, Il.
IL Nekem? Miért nekem? Úgy tűnt, Ilának
AL Úgy, úgy. Valóban Ilához beszéltem, de neked mondtam. Benned valahogy jobban megbízom.
 IL Te őrült! Mit érsz el azzal, ha nekem magyarázod, ő pedig nem hallja?
AL Én semmit sem akarok elérni. Nekem jó így, ahogy van. (Felháborodva hátrál.) Csak nem gondolod, hogy én Ilával ellened fogok szövetkezni? Akkor te nem ismersz engem, barátom. Veled az ördög ellen is, de ellened még az ördöggel sem, nemhogy ezzel a vacak Ilával.
IL Miért kéne ellenem szövetkezned? 
AL Hát, hiszen ezt mondom én is.
IL Végképp nem értelek. Az még nem jelent ellenem való szövetséget, ha te Ilával
AL Nem, nem! Ehhez én jobban értek. A világért sem! Semmiképpen.
 IL Nem tudlak követni, Al, ne haragudj!
AL Az nem jelent semmit, Ne is erőlködj! Tudd, hogy rám számíthatsz, Il. Még akkor is, ha nem sokat érek. Ne, ne mentegetőzz! Tudom, hogy nem sokat érek. Szart sem érek, tudom én azt jól. De ne feledd, egykor milyen kemény férfi voltam. Szálas, erős, az egész falu tartott tőlem. Volt is rá okuk. A lányok meg teljesen odavoltak értem. Voltak olyan bálok, amikor hármat is letepertem közülük a kiserdőben, Az egyik (diadalmasan ütögeti a tarkóját) kis tizenhat éves lányka volt, olyan szőke, de jó nagy mellei voltak ám, Il, ne hidd, hogy valami kis vakarcs no, ez alighogy nekilódultam, úgy elájult, mint a pitypang. Akkora voltam neki
IL Most, most mekkora vagy, AL? Most, mondd, most mekkora vagy most, Al, most, mondd, na, gyerünk!
AL (szörnyen zavarba jön) Hiszen, hát te is tudod, nem kell azt férfiak között magyarázni
IL Pojáca!
AL Én csak emlékeztem 
IL (ordít ) És ki az úristen kért arra, hogy emlékezz? Ki engedte meg neked, hogy emlékezz? Emlékeztem. (Utánozza.) Mi közöm az emlékeidhez? Hazudsz, úgyis tudom, hogy hazudsz. Érted? Hazudsz, hazudsz, hazudsz!
AL (könyörög) Il, ne ne mondd ezt Il, kérlek ne mondd (Jajgatva folytatná a könyörgést.)
IL Egy hazug dög vagy. Bohóc. Tuskó. Annyi eszed sincs, mint a napon felejtett hintalónak. Még hogy rögtön elájult Meg hogy tizenhat éves volt hárommal is egy este az erdőben röhögnöm kell kacagnom kell hallod? Esküszöm, meghalok a nevetéstől hiszen neked neked nincs nincs is.
AL Il, figyelmeztetlek, Il, kérlek, figyelmeztetlek, Il, én tényleg
IL Nincs is pöcsöd, te impotens bunkó (Al váratlanul odaugrik hozzá, és leüti.)
IL Mondtam, Il, én mondtam, megmondtam, nem kellett volna, Il, élsz-e még, mondtam, én megmondtam, hogy nem kellene, ugye, Il, én megmondtam (Sír és rugdossa.) Édes istenem, mi lesz velem így? Mi lesz velem nélküled, egyetlen barátom (Leül.)
ILA (a fürdéstől felfrissülve érkezik) Alszik? Az előbb még nagyon is friss volt. Csak nincs valami baja?
AL Nincs. Teljesen jól van. Ne kérdezősködj! Alszik kicsit.
ILA Na, megszagolsz? Na, piszok jó szagom van, nem? Ettől még te is begerjedsz, fogadok.
AL (körülszaglássza) Nagyon jó szagod van, Ila, pompás a szagod. Soha nem éreztem még ilyen jó szagot. Esküszöm neked. Soha. Még Róza sem pedig ő is szeretett mosakodni. S annyi kölnije volt meg púdere, mielőtt ágyba bújtunk volna Te azt el sem tudod képzelni, mi mindene volt neki. Hadd szagollak még! A nyakad, a tarkód, most a melleid között, most a hónaljadat, most a hasadat, most a pinádat, még a combodat is, várj... jó, nagyon jó illatod van, Ila, ez már nem is szag.
ILA Né’ mán, milyen kedves gyerek tucc lenni. Egészen meghatódik az ember, olyan. Te, Al
AL Tessék, Ila!  
ILA Te, AL! Nem is vagy te olyan rossz ember, mint mutatod. Tudod-e?
AL Hagyd ezt, Ila! Zavarba hozol.
ILA (Ilre mutat) Ez meg nem akar mán soha felébredni?
AL Majd csak kialussza magát. Te, Ila! Valamit kérdeznék. De ígérd meg, hogy őszintén válaszolsz!
ILA Ez valami játék? Nem? Na jó, megígérem. 
AL Lehet több kérdés is, Ila?
ILA Lehet hát. Ahányat csak akarsz. 
AL Anyád milyen asszony volt?
ILA Ebadta, gondóhattam vóna, hogy tréfálódsz. (Nevet.)
AL Nem. Komolyan gondoltam. Milyen volt anyád? Szőke? Barna? Vörös? Kicsi? Alacsony? Magas? Rendes? Kurva?
ILA Mit tudom én! Nem emlékszem. Anyámra nem
AL Apádra sem?
ILA Arra se.
AL A vasárnapi ebédekre sem? A családi ezüstre sem? A fehér térdzoknidra sem?
ILA Sem, sem, sem, sem. Pontosan, ahogy mondod, Al. Semmire. 
AL (egyre jobban kétségbeesik) Az első szeretődre? Arra sem?
ILA Arra se várjá csak! Valami halvány, de nem
AL Ne, Ila, ne! Figyelj rám! Helyszínt mondok. Csak bólogass, jó? Ágy? Szőnyeg? Erdő? Tű? Autó? Bokor? Iroda? Pince? Padlás?
ILA (bólint) Az az. Padlás.
1L Nagyszerű, lla, nagyszerű. Padlás. Koncentrálj rám! Pulóver volt rajta zakó ing trikó nagyszerű, tehát trikó volt rajta, remek, figyelj, figyelj, trikó, fekete nadrág, lila, barna, zöld, kék, sárga, sárga, remek, trikó és sárga nadrág remek, remek, cipő, nem, nem baj, tornacipő, nem, tovább megyünk, ne lankadj, Ila, szandál ez az, szandál, tehát trikó, sárga nadrág, szandál, gyerünk, zokni, a zoknit derítsük  ki, csíkos, tarka, hímzett, egyszínű a fenébe, milyen lehetett, koncentrálj, Ila, koncentrálj, nem volt talán na, a franc egye meg, előbb is rájöhettem volna, nem volt rajta zokni, oké, eddig megvagyunk, trikó, sárga nadrág, mezítlábas szandál, nézzük a haját, szőke volt, nem volt szőke, barna volt, nem volt barna, fekete volt, így van, fekete volt, remek, tehát trikó, állj meg, bolond vándor, milyen trikó volt, Ila, milyen trikó volt, piros, nem, zöld kék lila ez a jó, lila, tehát lila trikó, sárga nadrág szandál zokni nélkül, fekete haj Ila, az anyád istenit, ez az én ruhám, ez én vagyok, te cafat, becsaptál, de én most agyonverlek (Dühödten kergeti a nőt, aki hirtelen sarkon fordul, és mielőtt a férfi megüthetné, átöleli őt.)
ILA Ne haragudj, Al, de tényleg nem emlékeztem semmire! És olyan jó volt közben arra gondolni, hogy te voltál az első szeretőm olyan nagyon jó volt.
AL (szörnyen zavarban) Na, engedj el, te kis szajha, nem való ez nekem meg pofon is akarlak vágni.
ILA (szorosan tartja) Gyere Al, gyere be velem a házba!
AL (kétségbeesetten kapálódzik) Hagyj, Ila, amire neked szükséged van, én nem tudom megadni! Kedves vagy, kedves, de tudod, még akkor, amikor a robbanás
ILA Honnan tudod, hogy nekem mire van szükségem? 
AL Csak rád kell nézni.
ILA Ha nem jössz, bemegyek egyedül.
AL Menjek?
ILA (átöleli a derekát) Na, gyere, öreg Al, aztán ha nem megyünk egymással semmire, visszajövünk. Nem kerül semmibe. Mint a szerelmesek
AL (riadtan bámul az arcába, nem mozdul) Azt mondod, lehetnénk mi még szerelmesek is?
ILA Miből állna?
AL Sokból, nagyon sokból, nagyon-nagyon sokból, Ila. El sem tudod képzelni, ilyen sokból.
ILA Csak szajkózol, te palimadár Nagyon sokból, nagyon sokból. Mi az a nagyon sok?
AL A szerelem finomsága, Ila, két ember finomsága egymás iránt. Amikor szeretik egymás illatát.
ILA Ha csak ennyi, mi soha nem leszünk szerelmesek. Te büdös vagy
AL (tanácstalanul) Csak azért, mert nem mosakszom 
ILA De a leheleted is büdös, Al
AL A fogaim miatt van. Merthogy rohadnak egy idő óta. Az meg, hogy rohadnak, félig a rossz táplálkozás, félig a sugárzás miatt van. Fogat is moshatnék de kiforgatod, amit mondok. A szerelem finomság. Két ember nézi egymást, s mindegy, hogy ott áll mögöttük a halál
ILA Jól mondod, Al. Ott áll a halál. A színház mellett laktam, béreltem egy kis szobát. Nem, ne gondold, hogy táncosnő voltam! Ó, nem. De kurva se, úgy éljen szegény anyám aki ugyan meghalt de hát meghalt mindenki az emléke éljen úgy, no! De bejáratos voltam a színházba. Mindig kellett valamit dolgozni. Jegyet szedtem, beálltam a kórusba, tömegjelenetekben statisztáltam, Valami pénzecskét kerestem estéről estére. Amikor találkoztam a halállal, igen, vele. Egyszerűen mondom, mert akkor mindez természetes volt és borzalmas. Attól kezdve is minden természetes volt és minden borzalmas A halál hátul állt, szélről a közönség ráláthatott – nem jött ki a színre. Milyen volt? Mint te, vagy akárki más. Kék öltönyt viselt, fekete kalapot, fehér inget, finom nyakkendőt és sárga-fehér elegáns, fényes cipőt. Hát ilyen volt a halál. Nem túl elegáns, de nem is olyan hókuszpókuszos, ahogy elgondolod. Ja, vörös volt a szakálla, igen, jól emlékszem a bozontos, vörös szakállára. Engem nézett, megéreztem, hogy engem néz. Akárhová szaladtam, mert menekültem előle a színpadon, mindenhol szemben találtam vele magamat. Innen tudtam meg, hogy ő a halál. A többiek meg azt hitték, megbolondult ez a kis statiszta csaj, azért rohangál összevissza. Aztán, amikor elég közel voltam az oldalfalhoz, valaki kirántott. De nem úsztam meg. Megint ott láttam a följáró homályában ácsorogni, engem bámult. Benyitottam a közös öltözőbe, ott ült a széken, a holmijaim között turkált. Úgy, ahogy voltam, kirohantam az utcára, s az első elém kerülő férfit arra kértem, vigyen magával, rejtsen el, mert üldöznek. Szegény feje. Hogy megrémült, ha láttad volna! Hazavitt – nem messze lakott –, megmutatta a szobámat, azután magamra hagyott. Alig feküdtem le, amikor az ablak felől huzatot éreztem, ő volt, ő megint, aki a színházban megüldözött. Nem ellenkeztem, amikor rám mászott, olyan volt, mintha álmodtam volna az egészet. Egy nagy, iszonyatosan fájdalmas álom. Kimeríthetetlen vágya volt, hajnalban, amikor a fáradtságtól elaludtam, még mindig rajtam ügyködött. Csak délután ébredtem fel. Befogadóm, a jó és tapintatos férfi a szobám ajtaja előtt hevert – holtan. Úgy látszik, nem tudtam elég fizetséget adni a halálnak, hogy megváltsam őt, az ő életét is Néztem, és néztem őt sokáig. Nem sajnáltam, csak azt súgta valami, ezt az embert tudtam volna szeretni. Szeretni nagyon. Ezért mondtam azt neked, Al, hogy igazad van, mert a szerelem mögött ott áll a halál Istenem, milyen romantikus is
AL És hogyan halt meg, Ila? 
ILA A férfi? Szíven lőtte a halál. 
AL Seb volt? Úgy értem, folyt a vére, volt benne golyó?
ILA Persze, hogy folyt a vére. S ha szíven lőtte a halál, golyó is kellett legyen benne. Nem így gondolod?
AL Tévedtél az előbb, Ila, mi is lehetünk egymásba szerelmesek. Én érzem, hogy a halál itt áll a hátunk mögött.
ILA Nem, az csak a kalapos. Milyen kár, hogy Il nincs ébren. Ellátná a baját.
AL Majd én, majd én megmutatom. (Hadonászik, ahogy Iltől látta.) Megint itt vagy? Mi? Megint? Azt akarod, hogy beverjek egyet a pofádba? Mi? Azt akarod, hogy lerúgjam a töködet? Mi? Takarodj innen, mert szétverem azt a rohadt fejedet! Figyelj, Ila, most figyelj, most nagyon megütöm ezt a szemetet (Ütne, de a kalapos kitér az ökle elől, majd a gyomrába bokszol. Al elterül. A kalapos belerúg a fekvő alakba, azután gyorsan távozik.)
ILA Csak nem esett bajod, Al? Csak nem esett bajod, az istenért! Vérzik a szád. Biztos kiverte az a rohadt kalapos a fogadat.
IL (anélkül, hogy mozdulna) Meg is érdemli, ha kiverte. Örüljön neki, hogy ennyivel megúszta, s a kalapos nem nyírta ki. Mit janiskodik itt ez a takony? 
ILA Tehát ébren voltál? És nem segítettél a barátodnak
IL Barátja a halálnak – akiről oly meghatóan szép történetet mondtál ennek az együgyűnek az előbb.
ILA Tehát hallgatóztál is
IL Hallgatóztam, persze, hogy hallgatóztam. S meg kell mondjam neked, igen fontos volt számomra, amit hallottam. Utálsz, mert kihallgattalak benneteket. Na és? Mit jelent az, ha te utálsz engem? Semmit. Viszont, ha nem hallgatózom, soha nem tudtam volna meg, hogyan találkoztál hogyan találkoztál mindegy. A börtönben lettél homokos, nem? Így mondják a nőknél is? Van valami más neve, csak nem jön a számra.
AL Leszbikus. Úgy mondják, Il.
IL Te törődj a bevert pofáddal! Jobban teszed. Egyébként is, később még lesz elintéznivalónk. Szóval, azóta van, hogy csak lányok jöhetnek szóba nálad, gyönyörűségem. Igaz, Ila? Én ezt így gondolom. Tévednék?
ILA Bármit kértél, megtettem neked, nem mondhatod
IL Megtettél te mindent nekem. De ezzel sem tudtál megtéveszteni. Éreztem az undort a húsodban, amikor hozzád nyúltam.
ILA (csöndesen, de határozottan válaszol) Nem fogod többé érezni. 
IL (vigyorog, élvezi a helyzetet) Nem? Hát mit fogok érezni?
ILA Semmit sem fogsz érezni. Mert nem fogsz hozzám nyúlni többé. 
IL Nem? Ugyan miért nem?
ILA Mert nem akarom.
IL Nem akarod. Nem akarod? És? Eddig sem számított az, hogy te mit akarsz. Például, perceken belül hozzád nyúlok, ha akarod, ha nem 
ILA Ne próbáld megtenni! Ketten vagyunk.
AL Kivel vagytok ketten? A kalapossal? 
ILA Nem, Al, veled vagyunk ketten!
AL Velem? Velem te ketten? Hogyan lehetnénk mi ketten? Nem értem
ILA Hiszen az előbb mindent megbeszéltünk A szerelemről a halálról nem emlékszel?
AL Nem emlékszem. Ila, ne haragudj! Semmire sem emlékszem. 
ILA (rémülten) Könyörgök, Al, ne hagyj	magamra! Miért leszel egyszerre bárgyú, amikor ez az ördög a közeledben van? Miért? Vannak emlékeid! Rózára sem
IL Kuss! Eddig elviseltem a locsogásodat. Menj be, vetkőzz le, és várj ott! Megyek nemsokára
ILA Nem.
IL Nem? Nem. Érdekes. Milyen különös hangzású szó. Nem. Tudod, mi a bajom ezzel a szóval? Hogy használhatatlan, aranyom, ha a te szádból bújik elő.  Érted? Nincs jelentése. Mit akarsz te tagadni, amikor magad is csak egy aprócska tagadás vagy? Na, ennyi elég. Al! Cipeld be őnagyságát a hálószobánkba Al megsüketültél? Azt mondtam, vidd be ezt a ringyót a házba Hé, Al, a kutyaúristenedet, neked beszélek aha értem. Szóval, mégiscsak ketten vagytok. Ketten – ellenem. (Körbe-körbejárja őket.)
AL Nem.
IL  Mondtál valamit, Al? 
AL Nem. Nem mondtam.
IL Ott tartottam, hogy ketten vagytok ellenem. Hát igen. A szövetség – ellenem. Ravasz és kegyetlen ez a kis szuka. Jól az ujja köré csavart. Remek. Mondhatom, remek. Hát jó. Jól van, barátom. Legyenek emlékeid! Legyenek, legyenek! Kezdj el emlékezni! Mindenre emlékezz! Parancsolom! (Ordít.) De mindenre kezdj emlékezni. Rajta! Az összeégett emberekre, állatokra, arra, hogy a szeretett Rózád hogyan porladt hamuvá, mintha homokból rakta volna valaki össze, de kifelejtette a kötőanyagot; a gyerekekre emlékezz, gyerünk, gyerünk; akik elolvadtak csakúgy, mint a kezükben a kavics, amellyel éppen játszogattak; a döglesztő bűzű állathullákra emlékezz; meg a kutyákra, amelyek azért nem	tudták	szétmarcangolni a hullákat,	 mert az első harapástól kifordult az összes foguk az ínyükből
AL (tétován, mintha részeg ember volna, aki akar, de nem tud uralkodni a mozgásán, Ilához megy) Gyere be, Ila, gyere be!
ILA Tévedtem, Al, te is állat vagy. Nincs	mentség!
AL Mindegy, Ila, mindegy. Menj be! Hallottad? Takarodj befelé! (Egyre durvábban lökdösi.) Hiába makacskodsz. Ugye, Il, hiába makacskodik? Siess, mutasd meg neki, mit tudunk! Mit tudunk mi ketten. Ne harapj, te kis cafat. Hallottad, hogy ne harapj? (A hajába markol, húzza maga után a földön.) Kitépjem, mi, kitépjem? Kitaposom a beledet (Sír.)  te rohadt
IL Jól van, Al, köszönöm. Jól van, Gondoltam, hogy nem fog a trükkje sikerülni. Gondoltam. Jó barát vagy Al, megint. De figyelmezetlek, nincs több dobásod. Megértetted? Legközelebb már a te felpuffadt hulládat fogja magával vinni az angyal a mennyországba Hacsak ki nem pusztultak azok is ott fenn, abban a rohadt égben
AL (bentről) Készen van, IL, gyere, mert nagyon rugdalózik! Finom, illatos. Pont a legjobb. Olyan illata van, hogy az nem mindennapi. Siess már, nem hallod, hogy hívlak?
IL Megyek, megyek. (Bemegy a házba.)
AL (kijön az ezüst dominóval) Lám, lám, a hűség mindig elnyeri méltó jutalmát. (A szájába veszi és rágja.) Príma dominó. Kiváló anyag, Egyetlenegy van belőle a világon. Il a királylánytól kapta. Jó neki, mert nagy ember. Jó neki. Én hiába is akarnék egy ilyen dominót, úgysem találkozhatnék a királylánnyal. Meg, mit is mondhatnék neki? Napról napra kevesebb szóra emlékszem. Kihullanak belőlem a szavak. Már alig merek megszólalni, félek, hogy ha kimondom, örökre kieresztem a számból őket, legközelebb meg nem tudom majd felidézni egyiket sem. Mit mondjak a királykisasszonynak, ha valamiről kérdez? Hogy tudom a választ, csak nem ismerem már a szavakat, amelyekkel ki lehetne mondani a gondolataimat (Leül a földre.) Bizony, barátocskám, egyre kevésbé vagy. Vagy már nem is vagy. Vagy te vagy az árnyék, nem ezek itt, körülötted. Ki tudja? Ez az Ila is, ezzel az ördöggel, vagy mivel a halállal. Mit akart mondani ezzel a halállal? Majd behúzott a csőbe. Hű, de mérges volt Il! És igaza is van. Kis híján elárultam őt. Pedig pedig pedig, no! Mindegy. Jó ez nekem. Így a legjobb. Időnként ideadja a dominóját (A kalapos közeledik, megint nem látni az arcát.)  Itt vagy? Most el kéne intézzelek. Tudod mit? Hagylak futni. Menj a francba! De gyorsan, mert ha Il kijön, s itt talál téged, nem sok marad belőled. Na, menj már, s ne hálálkodj! Ám tudd, más nem engedett volna futni az én helyemben. Mész már? (Hátrál a kalapos elől.) Hé, férsz már a bőrödbe? Il, Il, gyere gyorsan, megint itt van a kalapos! Gyere gyorsan, ki akar nyírni
IL (futva közeledik a ház felől, kiugrik a nadrágjából, nagy, csíkos alsónadrágban kergeti a kalapost) Te szemét! A barátomat mered bántani? Majd adok én neked! Most megtudhatod, ki vagyok én! (Valahányszor a közelébe ér, belerúg vagy megüti. Egy idő után feltűnik, hogy a kalapos szinte nem is mozdul, Il viszont nagy köröket fut minden rúgás vagy ütés után.)
AL Úgy van. Most megtudod, kik vagyunk mi. Üssed, Il, üssed, hadd haljon meg itt helyben! Minek is éljen az ilyen szemét alak? Rúgd ki a fogát! Üsd le a veséjét! Majd én kiszúrom a szemét a piszoknak. Saját kezűleg szúrom ki. Várj, ne menekülj, te gyáva nyúl! Csak kerülj a kezem közé! (A kalapos elsomfordál a két ugrabugráló férfi között.)
ILA (a ház mellől figyeli az eseményeket, szívből kacag) Milyen mulatságosak voltatok! Régen nem nevettem ilyen jót. Még a könnyem is kicsordult.
IL Te csak ne vigyorogj itt, Ila, hanem menj, és mosakodj meg! Bűzlesz megint.
ILA Tőled bűzlök.
IL Az mindegy. Köteles vagyok én szeretni a szagomat? A fajtámat? Egyáltalán? Köteles vagyok én szeretni valamit vagy valakit?
AL Nem vagy köteles.
IL (ordít) Nem kérdeztelek!
AL De igen, Azt kérdezted, Il, köteles vagy-e szeretni
 IL (nem csillapodik) Az nem kérdés volt
AL De bizony az kérdés volt 
IL Ellenkezni mersz?
AL Dehogy. Csak az objektív valóság
IL A pofám leszakad Ha ezt a kedvemért méltóztatnád megismételni aranyoskám
AL Nem merem.
IL Az előbb sem kellett volna.
AL Tévedtem, Il. Ne haragudj! Kérlek, ne nézz így rám! Túl messzire merészkedtem. Ne nézz így, kérlek
IL Hogy nézek?
 AL Sehogy.
IL Akkor meg mi a fészkes fenét akarsz tőlem? Menj te is mosakodni Ilával, egyformák vagytok. Megéritek a pénzeteket, annyi szent. 
ILA Velem ne jöjjön. Nem akarom, hogy velem gyere. Hallod? 
AL Hallom. Utálsz, Ila? Nagyon utálsz?
ILA Nem tudom szavakkal leírni, mennyire. Egy marék lószart többre becsülök nálad, Al. S tudod miért? Mert azzal meg lehet tapasztani a házfalat. De te semmire sem vagy jó. Te csak bűzlesz alaktalanul, s ha valamihez hozzáérsz, az szétesik, leomlik, tönkremegy. Nem is létezel, Al, mert nincs tartásod semmiféle létezéshez
IL Na jó, eleget moralizáltál, Ila, szedd a lábad mosakodni! Te meg, Al, gyere dominózni!
AL Nincs kedvem dominózni. 
IL De nekem van.
AL Akkor dominózz egyedül, ha kedved tartja. (Bemegy a házba.) 
IL AL, gyere vissza! Hallod, gyere vissza! Al, azonnal gyere vissza! (Legyint.) Különben, dögölj meg! Gyere Ila, dominózzunk!
ILA Nincs kedvem veled dominózni.	
IL Ez nem kérés, ez parancs!
ILA Mióta parancsolgatsz te nekem? Mióta?
IL Ne kezdjük elölről, Ila! Jössz dominózni, vagy nem? Megbánod, esküszöm, keservesen meglakolsz te is
ILA Nem! (Vállat von, és odébbáll.)
IL Hát jó. Csak annyit mondok, megjárjátok ezt ti még mind a ketten. Mondhatom, nagyon megjárjátok! Meg ám, de csúfosan Pfuj, ez az idióta állat megint összenyálazta a dominómat (Ordít.)  Állatok!
(A szín elsötétül.)

3. jelenetü
Mindhárman a földön hevernek, hortyognak. Ila Al karjaiban alszik, olyanok, mint a szerelmesek. A kalapos érkezik, kezében nagy botot szorongat. Megáll Il fölött, de nem bántja. A zsebéből egy darab sötétre koszolódott kenyeret vesz elő, odadobja az alvó mellé. Iláékhoz megy, bámulja a felcsúszott ruha alól elővilágító szép combokat. Majd a nagy bottal Al feje fölé sújt kétszer – az ütést csak imitálja. Al felugrik, kicsavarja a kezéből a botot. A kalapos vinnyogva elsántikál. Al kíváncsian szemléli zsákmányát. Arca csodálkozó. Látszik, hogy csak most ébred.
AL Micsoda remek bot! Egészen nagy kincs az ilyesmi a mai világban. Ki kéne próbálni! (Váratlanul előreszökken, az elöl ülő nézők egyike felé sújt.) Ezzel még ölni is lehet (Összerázkódik.) Jaj, nekem nem kell! Gyorsan eldugom. Ide ni, az asztal alá. Még valami bajt okozhat (Ilát nézi.) Hogy alszik, milyen édesen alszik. Milyen kár, hogy én nem tudok milyen kár akkor hogy szeretne engem ez az Ila Jó lány, jó szíve van meg jó nagy csöcsei és hogyan tudnak ezek ketten mókázni Illel, istenem, amikor az a két egészséges test összecsap Mit kereshetett itt megint a kalapos? És ha nem ébredek fel? Megöl mindannyiunkat. (Körülnéz.) Megint ezek az árnyékok itt honnan a francból kerülnek elő? Nem is értem. Lehet, hogy a semminek van árnyéka? (Felébreszti Ilát. Gyöngéd, kicsit negédes.) Nézd, mintha mások is lennének itt. Emberek, mindenféle népségek. Nők is, meg férfiak is. Nézd, Ila édesem nézzed csak!
ILA (eltolja magától, ásít) Már te is kezded? Eddig csak Il őrültködött. Keltsd fel inkább őt, ha mered!
AL Nem merem. Tudom, hogy nincs itt senki. Nem volt itt senki. A kalapos sem volt itt. Hidd el, hogy nem! Megesküszöm, ha kell. 
ILA Ezt most miért mondod? Hogy nem jött ide a kalapos
AL Csak úgy mondom. Mert itt lehetett volna a kalapos is. Mondjuk, hozott volna magával egy botot. Egy nagy botot. Aztán azt a nagy botot én elvettem volna tőle. Aztán azzal a nagy bottal, Ila, szóval, azzal a nagy bottal, amelyet a kalapostól vettem el, azzal a nagy bottal én agyonvernék valakit
ILA Részeg vagy, Al? Mitől? Vagy csak nem tudtad kialudni magadat Miféle botról fecsegsz itt összevissza?
IL (fektében) Hagyjátok már abba! Van, aki aludni is szeret, nem hajnalok hajnalán árnyékokról és botokról fecsegni. Nincs itt senki, és punktum! Megértettétek? (A közönség felé legyint.) Nincs itt senki
AL Nem hajnal van, Il, hanem alkonyat. Tudhatnád 
IL. Ezt meg honnan veszed?
AL Most néztem a napórát.
IL És mennyit mutat?
AL Huszonöt órát. (Elalszanak a nézőtéri fények.) 
ILA Hiszen mindig huszonöt
IL Fogd be a pofádat, Ila! Az időhöz te nem érthetsz. Az idő nagy dolog, barátaim. nagyobb az életnél, a halálnál is nagyobb. Az időnél egyetlen dolog lehet hatalmasabb: az időtlenség. Mert az körülveszi az időt,	kívül	van rajta tehát, és  nem benne helyezkedik el. Érthető ez? 
ILA Én nem értem.
AL Én sem értem. Nem értek semmit. (Mosolyog.)
IL Akkor tökéletes a képletem. Ha	 ti nem értitek, akkor tökéletes. Akkor már filozófiai szinten fogalmaztam. Ti parasztok vagytok.
AL Mi az időben vagyunk, ezek szerint? 
IL Nem.
ILA (rémülten) Az időtlenségben tehát
IL Nem.
AL Nem vagyunk tehát sehol?
IL Erről van szó! Sehol, barátocskám, sehol sem vagyunk. Ha ezt megértitek, mindent megértettetek. Azután nem kell apróbb megértésekkel, részletkérdésekkel bajlódnotok.
ILA Én ezt unom. Meg, semmit sem értek. Nem is akarom megérteni. Egy biztos. Akár hajnal van, akár alkonyat, idő vagy időtlenség, itt már soha nem megy le a Nap. Mi értelme van akkor, hogy hajnalról meg éjszakáról fecsegtek? Ha a nap nem mozdul, persze, hogy mindig huszonöt órát mutat a napóra
IL Te nem tudod, miket beszélsz!
AL Nem tudja. Csak beszél. Ne haragudj rá, Il, nem tudja. 
IL Ne védd! Ne védd!
AL Védem. Vedd tudomásul, hogy védem! Védem, mert olyan kis szerencsétlen
IL (röhög) Pont ez a szajha a kis szeretetre méltó hogy is mondtad szerencsétlen Ila, szólj már te is!
ILA (zavart, haragszik Alra) Az anyád a szerencsétlen, te hülye fasz. 
AL (mintha nem hallaná, rendületlenül folytatja) Igen, Ila szerencsétlen. Egy ilyen jó nőnek szebb sorsot szánt volna másütt a természet.	
IL Ha szebb sorsot szánt, miért nem adta meg neki?
AL Mert mi időközben megöltük a természetet, Il. A robbanással
IL (rémülten, de egyúttal fenyegetően) Lehet, hogy te megölted, de nekem semmi közöm ehhez! S mi van akkor, ha – ahogy te mondtad az előbb – megöltük a természetet?
AL Semmi sincs, te is tudod. Semmi. Idő sincs. Nincs időnk, Ila, Il, ezért igaz, hogy mi nem vagyunk sehol. Hiszen ahhoz, hogy valami legyen, időt kell kapnia a létezéséhez.
EL Történt veled valami, Al, amíg aludtunk! Annyira más lettél hirtelen, olyan más. Mi történt?
Al Semmi. Aludtam én is. Mi történhetett volna? Velünk történni sem történhetik már semmi. Én csak tudom
ILA (titokzatosan) Tévedtek. Velem történt valami
IL Te hallgass! Te nem érthetsz ehhez. Menj, keress magadnak valamit a romok között. Ruhát vagy ékszert – amire szükséged van. Mehetsz. Csak élelmiszert ne vegyél el (Észreveszi a kenyérdarabot, melyet a kalapos hagyott itt.) Ez meg micsoda? Járt itt valaki? (Teljes nézőtéri világítás; Il megvadulva rohangál fel-alá a nézők között.) Azt kérdeztem, járt itt valaki?! Biztosan nem ti hoztátok a kenyeret? (Szaglászik.) Nem érzek semmilyen idegen-szagot. De megkeresem, ha addig élek is, és megölöm! Megölöm, értitek, megölöm, megölöm! (A kenyeret nagy erővel a tőle legtávolabbi falhoz vágja. Elmegy a nézőtéri fény.)
AL A kenyér Isten teste ne dobáld!
EL Elhallgass! Különben hamarosan feljuttatlak az istenedhez. (Lecsöndesedve.) Különben tudnotok kell, hogy a kenyér egy idő óta a halál teste. Tudjátok, mióta Nem? Benne osztódik szét a halál. Na, keresd meg, törj belőle egy darabot, zabáld meg! Azután pucolás innen, megértetted? Nem fogom hónapokig szagolni a rohadó hullád bűzét 
ILA (unottan) Tényleg elmehetek guberálni?
IL Mondtam, hogy ne ezt a szót használd! Elmész vásárolni. Vagy átvenni a megrendelt árut. Adj magadra, Ila, nagyon kérlek! (A nő elviharzik.) Ezt stílusra tanítani
AL Il 
IL Tessék!
AL Most haragszol rám?
IL Fenét! Csak csodálkozom rajtad. Nem, egyáltalán nem haragszom. Miért is haragudnék. Badarságokat beszélsz, s ezt a bugyuta nőt is ellenem bujtogatod. Meglátod, az lesz a vége, hogy elkergetem. El én, annyi szent.
AL Ne
IL Miért ne tehetném?
AL Mert akkor meghal, Il.
IL Mi is meghalunk, Al, meghalunk nemsokára, tudod jól. Nem mindegy neki, hogy mikor?
AL Nem mindegy. Neki túl kellene élnie bennünket. Olyan fiatal 
IL Lehet. Nem tudom. Hamarosan mindenünk elfogy.
AL Félsz a haláltól, Il?
IL Nem félek. És te, te félsz?
AL Különöset álmodtam, Il. Ha akarod, elmesélem neked. Akarod? Jó? Elmesélem! Jól figyelj, különös mese lesz. Egy nagy folyónál játszódik az én álmom. A folyó partján óriási betonépítmény áll, körben szögesdrótok, őrtornyokkal. Nem tudom, nem emlékszem jól, hogyan kerültem én oda. Egy ember járkált lámpással a parton. John Bergstonnak hívták, mint később megtudtam. Nagydarab, vörös szakállas ember volt, nehéz léptekkel járkált a parton. – Hé, ember, miért világítasz nappal, elment az eszed? – kérdeztem tőle. Nem fordult felém, még csak rám se nézett, úgy válaszolt: – Mert a nagy fényesség után nagy sötétség jő el a világra! – Nem értettem, de nem is nagyon akartam érteni. Otthagytam a lámpásával együtt. A vízen egy csónak közeledett, benne ültél te, Ilával. Ila fején fehér szalmakalap volt, rajtad csíkos matróztrikó. Szépek voltatok ott, együtt. Partra segítetted Ilát, elegáns mozdulattal. Én odafutottam hozzátok, hogy üdvözöljelek benneteket, de amint hozzátok értem, a torkomba fagyott a szó. Mindkettőtöknek vérzett az orra. Lassan, de megállíthatatlanul szivárgott a vér az orrotokból. Kifejezéstelen volt a tekintetetek; mintha két báb érkezett volna helyettetek a csónakkal. De milyen különös! A mozgásotok puha volt és összehangolt. Finom és bántóan harmonikus. Futottam, futottam onnan, amikor nagy fényességet láttam a betonépület felől, olyan fényesség támadt, hogy egyszeriben átlátszóvá lettek a fák, átláttam a tulajdon csontjaimon. Azután pedig sötét lett, elsötétült a föld, elsötétült az ég, és a lángok, azok is feketék voltak. Iszonyatos fekete lángokkal égett a betonépület. Rohantam, ahogy csak a lábam bírta, amíg haza nem értem. Róza az asztalnál ült, kezében a krumplivágó késsel. Odamentem hozzá, a vállára tettem a kezemet. Úgy omlott szét az érintésemtől, mintha hamuból lett volna vagy porból. Kirohantam a házból. A parton apró, imbolygó lángot láttam. John Bergston volt az, őrjöngve rohangált fel-alá a lámpásával. Egy kalapos férfi követte, akinek nem láttam az arcát. Azt hiszem, a halál volt az, Il. Csakugyan a halál lehetett az
IL Különös álmaid vannak.
AL Lehet, hogy nem álom volt? 
IL Ha nem álom, akkor mi?
AL Emlék, Il. Talán emlékeztem
IL Verd ki a fejedből ezt az egész emlékezet-históriát! Megértetted? A magad érdekében. Én Ilával soha nem csónakáztam. Sehol. És a matróztrikót sem szerettem soha. Megértetted? Mikor fog már végre benőni a fejed lágya?
AL De az a nagy épület meg az az irtózatos fényesség (A lábai fokozatosan megroggyannak, az utolsó szavaknál előrebukik.) Meg a fekete lángok meg Róza, aki hamuvá esett szét
IL Hagyd abba, Al! Hallod? A kalapos közeledik. Gyere, most kinyírjuk. (A kalapos becsoszog a színre. Az arcát most sem látjuk. Il ráveti magát, a földre dönti, majd két kézzel megragadja a torkát. A kalapos nem sokáig vergődik. Il leszáll róla, egyik lábával a mellére lép, ordít.)
AL (az eseményektől bénultan) Megölted. Tényleg megölted! Te tényleg Az ég szerelmére, miért kellett őt? Azt sem tudtuk, kicsoda. Azt sem tudtuk Kit bántott a szerencsétlen? Lehet, hogy magányos öreg
IL Ne nyafogj! Te is tudod, előbb-utóbb ő nyírt volna ki bennünket. Mocskos, szemét alak volt. Amúgy sem sok kellett már neki, alig volt benne élet. Kinyírtam. Na és? Ki vonhat felelősségre érte? Inkább gyere, segíts kikutatni a zsebeit, mi van nála. (Kutatják. Al megmerevedik egy pillanatra, majd hirtelen valamit a zsebébe dug. A mozdulat nem kerüli el Il figyelmét.) Hé, nem erről volt szó, barátocskám! Vedd csak elő, amit elraktál!
AL Semmit sem tettem el. Biztos lehetsz benne, semmit. Rosszul láttál, amikor
IL Nem láttam rosszul. A szemem még jó. Mondhatnám, az is tökéletes, még mindig. Elhiheted nekem. Na, ide vele!
AL Nem adom. Jobb neked is, ha nem
IL Te az én fejemmel ne gondolkodj! Ideadod, vagy elvegyem 
AL Legfeljebb – megmutatom.
IL Mit értesz azon, hogy legfeljebb?
AL Legfeljebb? Hát azt, hogy legfeljebb. Éppen annyit. Sem egy leggel kevesebbet, sem egy feljebbel többet.
IL Roppant szellemes vagy. Gratulálok, gyermekem (Sötéten.) De adjad, villámgyorsan add, amit ennek a trógernak a zsebéből kiloptál! 
AL Nem loptam. Most már az enyém. Nekem is van. Mostantól nekem is van.
IL Mid van neked is? Mutasd!
AL (a markában szorongatja) Találd ki! Ha kitalálod, megmutatom. 
IL Nincs kedvem kitalálni. Velem te ne játssz! Megértetted? (Al el akarja tenni.) Várj! Élelmiszer? Nem. Tárgy? Tárgy. Helyes. Kicsi? Hát persze, hogy kicsi, hiszen elfér a zsebedben. Sőt, a kezedben is. Apropó: ha kitalálom, ezt a dögöt is te takarítod el a környékről. Oké? Na, tovább
AL Nem kell kitalálnod. Mostantól nekem is van ezüst dominóm. Itt, a markomban, pontosan itt van.
IL (bénultan) Tréfálsz, nem? Az lehetetlen, hogy az lehetetlen mutasd!
AL (felé nyújtja a dominót nyitott tenyerén. Il azonnal ki akarja kapni a kezéből, de Al időben elrántja előle.) Hazudtál, Il, hazudtál, amikor azt állítottad, hogy a királylánytól kaptad.
IL De, de. Lehet, hogy a kalapos álkirály volt
AL Fogd be a pofádat, Il, kérlek szépen! 
IL Meg vagyok döbbenve rajtad
AL Ez még nem minden. A dominó nem ezüstből van. Most már ezt is tudom. Vacak alumínium a tiéd – is. Bóvli.
IL Te gané! Eddig is tudtad, csak eddig olyan jó volt, hogy az öreg Il kitalálta a dominót, kitalálta a királylányt eljátszotta a zseniális öreg Ilt.
AL Kitalálta a „zseniális öreg Ilt”. Nem? Kitalálta maga helyett. 
IL Ezt hogy érted?
AL Ahogy mondom. Te nem Il vagy.
IL Hát akkor ki vagyok? Na, mondjad bátran!
ILA (nevetgélve érkezik, nem tudják befejezni a dialógust. Mindketten megkönnyebbülnek.) Nézzétek ezt a szoknyát! Nézzétek meg jól! Hát nem szép? Nem csodálatos? Szinte teljesen új. Találtam hozzá bugyit is, zöldet, felirattal. (Mutatja.) Na, mit szóltok hozzá? Mi van veletek? Csak nem veszekedtetek? (Csak most veszi észre az asztal mögött fekvő kalapost.) Úristen, ez mit csinál itt? Csak nem? Tényleg? S melyikőtök? Il? Gondóhattam vóna. Muszáj volt? Szegény pára. Tán nem is volt olyan rossz ember.
AL Ne fecsegj annyit Ila! Hallod? Hagyd abba a süket dumádat! 
ILA Mi baj van, Al, csak nem ment az agyadra
AL Semmi sem ment az agyamra. Egyszerűen csak untatsz. Olyan bárgyú néha a pofád. Különösen akkor, amikor hullavetkőztetések után örülsz a gönceidnek Az ember gyomra felfordul tőled.
ILA Il, te mit szólsz ehhez?
IL Semmit sem szólok, Ila, Igaza van.
ILA Neked engem kell védened, Il! Nagyon kell védened engem! 
IL Nem Alnak? Összetévesztesz bennünket, galambom.
ILA Neked, neked. Jól hallottad.
AL Ő nem tud megvédeni többé, Ila. Én vagyok az erősebb mától. 
ILA Nem számít. Engem neki kell megvédenie. Ő a gyermekem apja! (A két férfi egyszerre ugrik fel, majd zavartan egymásra néznek.)
AL Nektek volt tehát régebbről gyereketek erről eddig soha egy szót
IL Hülyéskedsz, Ila! Honnan lehet nekünk gyerekünk? 
ILA (anyai méltósággal) Onnan, hogy csináltál nekem egyet.
IL (Ő – Allal ellentétben – még mindig nem érti) Mikor csináltam volna én neked gyereket? Pont neked.
ILA (szinte nekimegy) Pont elégszer izéltél még, amikor ezzel a másik banditával megerőszakoltatok
IL Úgy (Nem tud mit mondani.) Csak nem akkor?
AL Menj be a házba, Ila! Hallottad? Menj be a házba! 
ILA (tanácstalanul) Il?
IL (kelletlenül) Menj!
ILA Csak nem fogtok még így is ennyire gonoszok még ti sem lehettek ennyire állatok
AL Menj be, Ila, ne félj! Senki nem fog megerőszakolni többé veled. Rendben? Soha többé senki.
ILA Rendben van, Al. Megbízom benned. Bemegyek.
IL (félénken) Jól vagy, Ila? Várj! Nézz rám egy pillanatra! Tudod, Ila, én örülök annak, hogy te, szóval, hogy te úgy maradtál tőlem. Gyönyörű gyerek lesz, Ila, gyönyörű, olyan szép, mint te. Al lesz a keresztapja. Igaz, AL, te leszel a keresztapja?
AL Hát persze. Más nem lehet, hiszen megfojtottad az előbb a kalapost. Ő még lehetett volna, bár nem hiszem, hogy úgy megbíztatok volna benne, mint bennem.
IL Jól beszélsz, öreg Al. Hát persze, hogy a kalaposban nem bíztunk volna meg. El tudsz képzelni a gyerekünknek egy ilyen keresztapát? Jól kinézünk!
AL Ila, azt mondtam az előbb, hogy menj be a házba.
ILA Nem értem, hogy minek. Hiszen mindent megbeszéltünk. Most már mindent, nem? Jó barátok vagyunk, összeköt bennünket a sorsunk, a keresztkomaság, a gyerek
AL Igaz, igaz. Azért, csak menj be! Most – utoljára. Oké? Na, eredj Ila, eredj!
ILA Hát jó, bemegyek. Csak nem értem Vedd tudomásul, hogy nem értem! De megyek. Rendben van. Megyek. Megyek már. Megyek. (Bemegy a házba.) 
IL Miért küldted be?
AL Beszélgessünk kicsit, Il! Beszélgessünk, komolyan, felnőttként, csak beszélgessünk! Érted, mit mondok? Meg kéne beszélnünk a dolgainkat. Nem gondolod?
IL Milyen dolgainkat? Csak nem a keresztelőt? Azt kéne megbeszélnünk? Ne csacsiskodj, Al, az még korai.
AL Valóban korai. Meglehetősen. Nem különös ez, Il, hogy egyszer csak egy gyermek itt, közöttünk
IL Miért? Mindent meg lehet szokni. Ezt is.
AL Különös gyermekecske lesz, nem? Különös, különös gyermekecske módfelett különös csecsemőcske
IL Hogy érted azt, hogy módfelett különös?
AL (nevetgélve) Ó, igazán semmiség. Nem lesz neki kezecskéje, vagy lábacskája, vagy egyik se lesz neki. Lyukacska lesz az orra helyén, esetleg két feje lesz, esetleg, vagy hiányozni fognak az ivarszervei, esetleg a gyomrocskája, esetleg
IL (befogja a fülét, ordít) Elég! Csukd be	azt a rohadt pofádat! Miért lenne nyomorék az a gyerek? Na? Miért lenne nyomorék? Miért, miért
AL (megragadja a vállát, rázza) Mert fertőzött volt az ondód, fiacskám, amit Ilába fröcsköltél. Mert nem csak a kenyérben osztódott szét a halál, hanem bennünk is. Bennem úgy hiszen tudod, gúnyoltál is eleget érte (Legyint.) Benned meg úgy, hogy ej, érted te ezt, jobban, mint én.
IL Nem értem. Ha megértenélek, akkor nem lenne értelme annak, hogy eddig is éltünk. Semmi értelme nem lenne.
AL Dehogynem. Dominóztunk. Nem? Jókat dominóztunk eddig. 
IL Igaz. Jókat dominóztunk. Most meg, hogy neked is van ezüst dominód, most minden más. Még jobbakat tudnánk dominózni, a fenébe is! De Ila
AL Mit jelent az, hogy – de Ila?
IL Hát, Ilával mi lesz? Úgysem fog beleegyezni.
AL Bele fog egyezni. Bele kell egyeznie. Tegyük fel, hogy megszületik, és mindene megvan. Mi lesz vele? Egyedül
IL Itt leszünk neki mi.
AL Itt leszünk. Egy ideig. Azután megdöglünk. És nem leszünk itt neki. Egyedül lesz, mint ez a kisujjam, ni! Kérdés, lesz-e mit zabálnia. Lesz-e kit megdugnia, vagy ha lány lenne a szerencsétlen, lesz-e kivel megkeféltetnie magát? Mi a francot akarsz itt álmodozni? Mi a francot? Mi kell? Nem kell! Értetted? Nem kell!
IL De Ila
AL Nem kell Ila sem. Nem kell! Csak összezavar bennünket a ringyója. Nem kell! Nem kell!
IL Jó, de akkor mi történjék vele velünk?
AL Bízd rám a dolgot! Tudod jól, öreg Il, hogy rám mindenben számíthatsz. Mindenben. Ezt is megoldom helyetted, mindjárt megoldom, ne félj semmitől! Utána nem lesz több gondunk. Többet mondok. Egyáltalán nem lesz gondunk a halálunkig. Dominózgatunk majd itt, eldominózgatunk, kettesben
IL Kettesben? Miért kettesben?
AL Mert kettesben leszünk, Il, mint régen. Kettesben megint. 
IL És ő? (Fejével a ház felé int.)
AL Hiszen mondtam, ezt bízd rám. Jó? Ne csinálj magadnak problémát ebből. Megoldja a jó Al. (Az asztal alól előszedi a nagy botot. Amikor meglátja, mire készül, Il utána ugrik. Meg akarja fogni a kezét.) Hé, vigyázz, Il, megüthetlek! Szörnyen megüthetlek, véletlenül megütlek, ezzel a bottal. Belehalhatsz, Il, egy véletlen megütésbe. Vigyázz, Il, ne gyere közelebb, én a te helyedben megállnék ott, ahol vagy. Ne gyere, ne gyere közelebb! Nem jó ilyenkor, ha idejössz, nálam van ez a nagy bot Értesz, Il? Értesz végre? Megértettél? Szállj ki most a buliból! Ebből szállj ki! Nesze, itt van a másik ezüst dominó. Van most már két ezüst dominód. Nesze, játssz mindkettővel! Nem bánom, ha a szádba veszed, vedd, nem törődöm vele. Csinálj, amit akarsz! Csak ne gyere ide! S ne gyere utánam a házba! Megértettél? Nem lenne jó, ha idejönnél. (Hátrál a ház felé, Il tétován követi.)
IL Al, várj! Mondani akarok valamit. Ne hidd, hogy szóval, hidd el, hogy én várj, Al, várj még! Tudd, hogy ez az utolsó lehetőségünk
AL Nincs nekünk utolsó lehetőségünk. Ne romantikázz! És ne sajnálkozz! Te mondtad: nincs időnk, tehát mindegy, mikor halunk meg. Nem igaz? Mindegy, mikor döglünk meg. Neked is, nekem is. Neki pedig főként. Na, ne húzd az időt! Eredj innen! Nem bírom látni a majrés pofádat. Menj, játssz a dominóiddal! (Behátrál a házba.)
IL (a dominókkal játszik) Ezüst. Két ezüst dominó. Alé az egyik, a másik az enyém. Nagyon szép dominók. Most mind a ketten rághatjuk a magunkét, nem kell a másik után rágni. (Bentről Ila sikoltozása, botzuhogás hallatszik; tompa puffanások.) Jó, hogy nem kell egymás után rágnunk. Esküszöm, hogy nem vagyok finnyás, de Al rothadó szája után az a nyúlós, véres nyál hiába töröltem le rendesen! Mindig az az érzésem volt, mintha egy folt ott maradt volna. Egy kicsi színes folt. De abban a kicsi foltban az egész romlás benne koncentrálódott. A bűzt is folyton éreztem. Szörnyű bűzösek lehetünk. (Bent megszűnnek a zajok.) Iszonytatóan büdösek vagyunk. Iszonytatóan büdösen élünk. Ah, ez a csönd, ez a régi, áldott csönd. Ilyenkor a szentlélek megüli a tájat. Szinte látni az angyalok ezüst szárnyát. Nem? Ahogy suhognak az angyalok, a drága kis ezüst angyalok
AL (verejtékezve jön ki a házból) Felraktad? 
IL Mit? Mit raktam fel?
AL A dominókat, agyalágyult.
IL Felrakom, rögtön felrakom. Játszunk?
AL Miért ne játszanánk? Ki mondja meg azt nekünk, hogy játsszunk, vagy ne játsszunk?
IL Senki, Al.
AL Na látod! Egyébként, még aludhatnánk is. 
IL Jó gondolat. Aludhatnánk is.
AL De ne aludjunk! Majd alszunk máskor. Mindegy, mikor alszunk, nem?
IL Tökéletesen mindegy. 
AL Rakd föl hamar!
IL Rakom, Al, máris rakom. Az ezüst dominókat is közéjük tegyem? 
AL Nem. Azokkal külön fogunk játszani.
IL Hogyan képzeled, Al?
AL Még nem tudom. Kitalálom. 
IL Jó, Al, találd ki!
AL Kitalálom. 
IL Jó, Al
AL Ezt már mondtad!
IL Al (Fejével a ház felé int.) 
AL (nem néz fel) Mi van?
IL Al (Újra a ház felé int.)
AL (felnéz, az arca kifejezéstelen) Mi van?
IL Al (A ház felé mutat, de most a kezével.)
AL (feláll, fenyegetően járja körül Ilt) Mi van?
IL Al Megnézem, hány óra van. (A krétakörbe áll. Nézi az árnyékát.)
AL Na?
IL Huszonöt óra van, Al.
AL Az a legszebb idő. Fújjuk ki az orrunkat! (Kifújják.) Fűzzük ki a cipőnket! (Kifűzik.) Kiáltsunk egy jó nagyot! (Artikulátlanul üvöltenek, nem tudni, jajgatnak, sírnak, vagy mi van velük. Il ocsúdik előbb. Felnéz.)
IL Nem jön?
AL Nem jön. Nem
(Némán dominózni kezdenek, s dominóznak szomorúan, míg az utolsó néző is el nem hagyja a színházat)

l~ szünk sz relmesek.	( c büdös

35